В1тер
Нам каратися не треба,
Бо кохання занесло,
Лютим вітром за село.
Розплескалося в ставку,
У вербу вплелось гнучку,
Закружляло, замело
І гайнуло за село.
Став я вранці на поріг,
І утриматись не міг,
Вітром, наче віялом,
Почуття навіяло,
Про любов, що вітер вкрав,
Про дівчину, що кохав,
Про лелек у вирії.
Про кохання щіреє,
Віє вітер, гне дерева,
Білий цвіт зриває.
Десь лелеченьку лелека
Ніжно обіймає.
Свидетельство о публикации №116042506079
Елена Лугавцова 08.07.2016 07:16 Заявить о нарушении
Татьяна Маркова 3 08.07.2016 08:53 Заявить о нарушении